SOMMA, FRANCIE, 1. SVĚTOVÁ VÁLKA
Pane, kam jdete?
K linii. Najít přítele.
Když se nevrátím, víte, kam poslat věci.
Počkejte.
Počkejte, pane!
Pane Tolkiene!
Nedělejte to! Musíte odpočívat.
Jsem v pořádku.
Vraťte se do kasáren a počkejte na mě.
Pane, musíte si lehnout.
Doktor říkal, že se může horečka zhoršit.
Zůstaňte tady, Hodgesi. To je rozkaz.
Zakryjte si obličej. Nevstávejte!
Ta voda byla studená.
Musíte být v teple, pane.
Na frontu je to daleko.
Myslím, že v noci to bude krušné, pane.
MLÝN V SAREHOLE, ANGLIE
-Bojujte, chlapi! -Je jich moc!
Potřebujeme posily!
Vezmi prapor!
Mám prapor!
Zastavte je! Utíká nám!
Kde je Tolkien?
-Kde je? -Tolkiene!
Modlil jsem se za silnou mulu, která by odnesla náklad, a hle,
mé modlitby byly vyslyšeny.
Kam jedeme?
Do Birminghamu. Běž si zabalit věci.
-Cože? Proč? -Protože jsem to řekla.
Protože nám otec Francis našel bydlení.
Byl velmi velkorysý.
Najdi si krabici a sbal si.
Nechci do Birminghamu.
Poslouchejte, oba.
My...
Pojď sem, Hilary.
Chlapci, čekají nás těžké časy.
Naštěstí nás podpoří církev.
Po smrti vašeho otce...
Ronalde.
Ronalde!
„Ubi bene ibi patria.“ Pamatuješ si to, drahoušku?
Kde jsi šťastný, tam jsi doma.
Najdeme si domov, broučku, neboj.
Uzamkni si to v srdci.
Pevně to uzamkni a bude to tam navždy. Slibuji.
Hoši, poslouchejte.
Víte, co je to stav insolvence?
Naše situace?
Když jsem byla malá, všechny nové romány začínaly takhle:
Rodina dobrých a odvážných lidí
se náhle ocitla ve stavu insolvence.
Jak z něj unikli?
Podařilo se jim objevit ohromný poklad.
Nebo přes dobrý sňatek.
Já se ženit nebudu.
Tak to bude muset být ten poklad.
Ale lidé poklady nenacházejí. Ne ve skutečném životě.
Ty se ošálit nedáš, viď, Johne Ronalde?
Řekněme, že je poklad...
a poklad.
A nechme to tak.
Začněme, Ronalde.
Země se začala třást pod tíhou draka,
který vylezl z vody.
Vylétl z něj jedovatý mrak,
jak funěl a řval!
Ale Sigurd čekal, dokud drak nevylezl z jámy
a pak mu vrazil meč pod levé rameno
přímo do srdce.
Drak mrskl ocasem, až se kameny lámaly
a stromy kolem kácely.
A jak umíral, promluvil.
Řekl: „Ať jsi kdokoliv, kdo jsi mě skolil,
toto zlato bude zkázou tvou a všech, kteří ho budou vlastnit.“
Sigurd pravil:
„Nedotknul bych se ho,
pokud bych jeho ztrátou získal nesmrtelnost.
Ale každý člověk zemře
a odvážný nedovolí smrti, aby ho odradila od tužeb.“
Víš, jak směšně to zní?
Vážně? V latině jsem ještě legračnější.
Víš, co to znamená? Bezvýznamná bradavice.
Ne.
Mluvíš jako opilý nadutec, ty pako.
Ahoj, mami. Máš ty známky?
Ahoj, mami.
Kam jsi je dala?
Pane?
Musím jít dál.
Plyn! Plyn, pane.
Chlapci mě velmi zaujali.
Měl jsem pravdu, hoši.
Je to ohromná stvůra s velkýma šupinatýma nohama.
A takové obří špičáky jsem nikdy neviděl.
Zrovna hryže něco, co je zřejmě
stehno malého chlapce.
Nicméně dostanete dort.
Krále Edwarda? To je velmi dobrá škola.
Jsou to velmi chytří hoši, paní Faulknerová.
Velmi pilní.
Po Africe je jejich matka učila doma.
Mluví plynně několika jazyky.
Ale já myslím společensky.
V Birminghamu se budete stýkat se smetánkou bonnes familles.
Po Africe to jistě bude velká změna.
Oni žili v Anglii
mnohem déle než v Bloemfonteinu.
Viďte, hoši?
Ano, s oštěpy už skoro nechodíme.
Je těžké je umístit?
Měli jeden dva dočasné domovy.
Potřebují pochopitelně výchovný vliv
stabilního a kultivovaného prostředí.
Jaké je u vás, paní Faulknerová.
Mám-li vadu,
tak je to přílišná vstřícnost k mladým nájemníkům.
Lpím na nich.
Edith, další sirotek, je jako moje vlastní.
Vstaň, nový žáku.
„Tolkájn.“
Je to „kýn“, pane.
-Prosím? -Vyslovuje se to „Tolkýn“, pane.
Ne „Tolkájn“. Promiňte.
Posaď se.
Když jsme dnes ráno tak citliví na výslovnost,
buďte tak laskaví a vyndejte si Chaucera.
Pan „Tolkýn“ se s námi může pokusit držet krok.
Mackintoshi, začni.
Pro Boha živého. Goodson-Thomas.
Wiseman.
Pan „Tolkýn“.
Přihraj Tolkienovi. Do šířky!
Tupče!
Nemluv. Neřekneš ani slovo.
Co když se mě na něco zeptá?
Nezeptá.
Nemá o tebe zájem.
Vstupte.
Myslíte, že nemám nic lepšího na práci,
než rozsuzovat vaše spory?
Ne, pane. Rozhodně ne.
Vztahy mezi studenty jsou základem studia.
Neříkáme to tu u Krále Edwarda?
Pane řediteli, jen jsme s Gilsonem hráli ragby.
Přiznávám, že s vervou, ale...
Lidé by měli být přáteli, ať už jsou odkudkoliv.
Od vrchnosti
po spodinu.
-Vy a pan... -Tolkien.
...to názorně předvedete celé škole.
Po zbytek semestru budete dělat všechno spolu.
-Ale, pane... -Všechno.
Ano, pane.
-Udělal z nás vazaly. -Není to přemrštěné?
Je to nepřípustné. Má mě to ponížit.
-Neponižuje to i mě? -Ty jsi nepodstatný.
-Proč to říkáš? -Je to pravda.
Možná nepocházím z vážené rodiny...
O to nejde, blbče. Pro ředitele jsi nepodstatný.
-A ty ne? -Ne.
Protože jsi extra?
Protože jsem jeho syn.
Nepřestávej, Edith.
-Christophere, drahý. -Gilsone.
Seď klidně, Christophere.
-Nehloupni, Gilsone. -Seď, Christophere.
-Přestaň! -Sedni si, Chrisi.
Jsme v knihovně. Sedni si. Christophere.
Co je?
Jdeme na svačinu.
-A co? -Co?
Máme dělat všechno společně.
Zůstanu tady, díky.
Jak myslíš.
Nechce jít.
Robert chtěl říct,
že, s menší podporou od přátel,
si uvědomuje, že za ten trest může on
a ne ty.
Chce se ti omluvit pozváním na svačinu.
Mělo by ti to lichotit.
Rozhodila ho tvoje chytrost.
Tebe by taky rozhodila, kdybys měl za otce Gilsona.
Stačí, když má jeden ze třídy lepší známky, než on.
Není to omluva, ale...
No tak.
Je to větší zábava, než sedět u starých knih.
Já mám knihy rád.
My taky.
Geoffrey Bache Smith.
John Ronald Reuel Tolkien.
-Myšlenka, pánové. -Tolkiene.
Vejdete takhle do Barrow's
a já tam hlídám dveře s velkým klackem.
Kam míříš?
A říkám: „Nejezte tu dorty. Snědl jsem je já.
Bylo jich tolik, že mi bylo zle.“
To je povaha rodičovské autority.
„Udělal jsem to a bylo to špatné.
A teď vám to zabráním dělat.“
-Ty dorty znamenají... -Všechno.
-Všechno dobré. -Jasně.
Tohle je Barrow's, Tolkiene.
Naše království a nejlepší čaj ve městě.
-Další konvici čaje? -Děkuji.
Co tu máte pod šilink?
A není to toust.
-Bochánek stojí čtyři pence. -Tak jeden.
-A tři vidličky. -Čtyři.
-A co ten klacek? -Klacek?
Můj otec je ideální příklad.
Vyzná se v hudbě. Miluje ji.
Velkou část mládí
ji studoval a skládal.
Christopherovi vydali několik hudebních skladeb.
Několik ne. Jednu.
Podej mi cukr.
Ale když přijde řeč na skladatelskou dráhu...
Ne. „Hudební sny jsou fantazie.
Zachováš se jako já. Dáš je stranou.“
A kdy přijde řeč na klacek?
Klacek byl metafora. Nech ho být.
Moje matka je úplně stejná.
Cení si poezie. Miluje ji.
Ale odmítá ji jako možnou kariéru.
Chce ze mě právníka nebo účetního.
A nosí si klacek?
Půjdu ven a přinesu klacek. Co říkáš?
Děkuju.
Alespoň to s rodiči probíráš.
Říct, že chci být malířem, zřeknou se mě.
-Ne. Sťali by mi hlavu. -A to je ten klacek.
Ten dort, co objednali, jsem neochutnal.
Proč ne?
Nevěděl jsem, jestli mám peníze.
Ale tohle je sladké.
A co ty?
Co já?
Určitě taky něco chceš.
Dostat se odtud. Být svobodná.
Šla bych někam, kde bych nebyla za chudou sirotu.
Všichni by byli oblečení jako králové a královny.
Nehrála bych tam na klavír.
A nenosila paní Faulknerové kabelku.
Byla bych tam chtěná a vážená.
Vítaná.
Vrať se na ubikace, Hodgesi.
Poručík Geoffrey Smith je přítel.
Jeho matka...
Jeho matka mi psala.
Už týdny se jí neozval.
Na moje dopisy neodpovídá.
Bojím se, že je...
Musím se ujistit, že je v pořádku.
Tebe se to netýká.
Je to asi dobrý přítel, že, pane?
Ten nejlepší.
Udělal by pro mě totéž.
Když jsme v půli cesty,
jít zpátky nebude delší, než pokračovat, ne?
Hodgesi, prosím.
Když vás tak vidím, pane,
pokud nepůjdu s vámi,
tak toho poručíka Smitha stejně nenajdete.
Zkusím pro vás sehnat nějaké léky, pane.
Geoffrey, ty mi chceš uvěznit střelce, ty ničemo?
Pánové. Myšlenka.
Víte, v čem je problém legend, které čte Tolkien?
-Pouč mě, Robbie. -Nejsou v nich ženský.
Nemluvím o bledých roztřesených pannách ve věžích.
Mluvím o kyprých horkokrevných ženách.
-Sedni si. -Ženy z jižní Evropy.
S velkými džbány vína na hlavách.
Nedokážeš v klidu sedět, Robbie?
Jako tamhleta servírka.
Proboha.
Jestli kvůli tvýmu žvanění prohraju...
Prohraješ, protože tě porazím.
Co to čteš?
Čtu o říši mrtvých.
-Tedy, snažím se. -O tom mluvím.
Mimochodem jí vládne obří žena.
Hel, ohromná a krutá bohyně.
Nepřijde ti dost horkokrevná?
To je naše servírka.
Hel?
Ano, vládne říši mrtvých. Helheimr.
Posílají tam válečníky,
pokud zemřou špatně.
-Jak špatně? -Pokojně.
Nemocí, stářím. Jinak než v boji.
S tím se dokážu ztotožnit.
Ztotožňuješ se s umíráním v boji?
Ne doslova.
Zemřu tak, jak si bude osud přát.
To není na mně.
Ale mohu rozhodnout o tom, jak budu žít.
Odvážně, nebo bázlivě.
Helheimr je varováním. Výzvou.
Já vím. Ale nejdřív to musíš umět vyslovovat.
Tak mi dej úkol. Urči mi misi.
-Ukážu ti, jak se vyhnout Helheimru. -Máš za úkol...
-sedět klidně 25 minut. -Kušuj, Geoffrey.
Myslím to vážně.
Požádej servírku o ruku.
-Christophere. -Cože?
Skvělý nápad.
Robbie, opovaž se.
Tomu říkám mise proti Helheimru.
Helheimr!
Madam. Má jezerní vílo, ženo mých snů.
Prokážete mi tu čest
a budete navěky věků mou?
Založíme si klub.
-Cože? -Bratrstvo.
Nejsme už klub? Klub čajomilů?
Klub čajomilů,
tam by chtěla moje nevlastní máma.
Čajový klub.
Nebude to znít líp, když to budeš opakovat.
Birminghamští hoši.
To zní jak cirkusové číslo.
Hoši z podniků Barrow's.
Barrowiáni.
Čajový klub a Barrowiánská společnost.
To je moc dlouhé.
Č.K.B.S.
Nezní to jako nějaká nemoc?
Na názvu mi nezáleží.
Musíme si přísahat věrnost.
Přesně tak.
Č.K.B.S. Domluveno. A co budeme dělat?
Změníme svět.
Dobře. To je prosté.
Uměním, ty šašku. Díky síle umění.
Bratři, připojíte se ke svým druhům
snahou o změnu světa?
-Ano. -Ano.
Helheimr!
-Helheimr! -Helheimr!
Helheimr!
„Pro nás není
následování vlků.
Vzájemné půtky
hladových vlčat vzdoru jích osudu.“
„...přišly Norny,
aby malému králi určily osud.
Říkaly, že bude slavným bojovníkem
a nejlepším z mladých princů.
Rychle tkaly vlákna osudu
a zneklidnily bašty Brálundu...“
Tudy, prosím.
Nemám klobouk.
-Cože? -Nemám klobouk.
To nevadí.
Stejně vypadají směšně.
Co to znamená?
Je to hloupost.
Je to o starci, co sleduje nešťastného žabáka,
který nedokáže skočit a sní ho pes.
-A to jsi vymyslel? -Ano.
Celý jazyk?
Strukturu sloves, slovník, všechno.
Můj příští jazyk bude zvukomalebný.
-„Cellar door.“ -Cellar door?
Zvukomalebnější spojení mě nenapadá.
„Cellar door.“ To má dopad.
To, jak to vyslovuješ.
Cellar door.
Když to řekneš párkrát za sebou, začne to být tajemné.
Cellar door.
-Podle mě je to nesmysl. -Když to řekneš takhle, tak ano.
Slovo není krásné jen proto, jak zní.
Cellar door.
Jde o svazek zvuku a významu,
dveře do sklepa, cellar door,
místo, kde se může stát něco kouzelného a záhadného.
Promiň, ale to jsi teď odmítla základy celého mého jazyka?
Tvůj jazyk nemá žádnou hodnotu,
pokud si neuvědomíš jednu důležitou věc.
-Opravdu? -Jistě.
Poslouchej.
Ruka.
-Může to být krásné slovo. -Ano, to je.
Má ale mnohem hlubší smysl
podle toho, co si s tím spojujeme.
Dotek.
Věci nejsou krásné proto, jak znějí.
Jsou krásné proto, co znamenají.
-Vyprávěj mi příběh. -Co?
Příběh o Cellar Door.
-To nejde. -Proč?
Když mi někdo řekne, ať hraju na klavír...
To je něco úplně jiného.
Vyprávěj mi příběh.
Jakýmkoli jazykem.
-Nech toho. -Legenda o Cellar Door.
Ne, nejsem cvičená opička.
Začíná příjezdem pyšné a tvrdohlavé princezny.
-Ano, to máš pravdu. -Domáhá se rozptýlení.
Princezna Cellardoor se nudí.
Nudí ji koláčky a koblížky
-a krásný porcelán... -Ne.
Touží po jiném životě.
-Není to jméno. -Co?
Je to něco jiného.
Cellardoor. To není princeznino jméno.
Cellardoor...
...je místo.
Je to místo. Starodávné místo.
Dá se k němu dostat jen krkolomným výstupem.
Stoupá se tam... ne...
Ne?
Není to výstup.
Door...
Cesta, stezka. Je to stezka.
Stezka hustým, temným lesem.
Vážně?
A srdce Cellardoor, které je ve skutečnosti svatyní,
nabízí úžasný pohled.
Je to pyšná a tvrdohlavá princezna?
Je to místo, které uctívají všichni, kdo o něm vědí.
Posvátné místo, jehož střed je označen...
Čím?
Stromy.
Stromy?
Jedním černým jako eben, druhým bílým jako sníh.
Míza obou obsahuje smrtelný jed.
Rostly však společně po tisíce let.
Opírají se o sebe, jako by bojovaly, nebo...
Kořeny,
větve obou stromů, které se dotýkají, proplétají
a obtáčejí kolem sebe,
až konečně vytvořily jeden propletený kmen.
Jejich otrávená míza se smísila
a vytvořila silný životadárný elixír.
Vodu Cellardoor.
K čemu je?
-K čemu je? -Ano. K čemu je?
-Když ji vypiješ... -Ano?
Když okusíš vodu Cellardoor,
získáš moc vidět.
Vidět víc, než je možné.
Vidět do nejhlubších, nejtemnějších koutů lidského srdce.
Je to lačné, mocné kouzlo.
Kouzlo přesahující vše, co už tady bylo.
Proč jsi to udělala?
Naplnil mě duch Cellardoor.
Teď ty. Řada je na tobě.
Ne.
Co by se ti tak asi mohlo stát?
Neměl bys studovat?
Ano, děkuju.
-Zdá se, že jsou velice zajímaví. -Ano.
Neříkám, že všechno, co říkají,
je fascinující.
-Bude to dobré. -Ano.
Snad jsem vhodně oblečená.
Ještě trochu čaje?
O čem si normálně povídáte?
Normálně si povídáme o spoustě zajímavých věcí.
-Vážně zajímavých. -Zajímavých, fascinujících a...
Tedy když se právě nesnažíme změnit svět.
Když se nesnažíme změnit svět,
tak se, slečno Brattová, soustředíme na...
Edith, prosím.
Na přijímací zkoušky na univerzitu.
Hlásíte se všichni na Oxford?
Jen Tolkien a já.
Tihle dva míří do Cambridge.
-Zrádcové. -Jste nervózní?
Robbie ne.
Já zkoušky neuznávám. Píšu, co si myslím.
A jestli mi za to chtějí dát známku, jen do toho.
To je revoluční pojetí.
Díky.
Chtěl bych vás někdy slyšet hrát na klavír, slečno...
Edith.
Hraje úžasně.
Vy jste skladatel, Christophere, že?
Ano.
-Už mu i něco vydali. -Propáníčka.
Které skladatele máte ráda?
-Mám ráda romantiky. -Já taky.
Beethovena, Brahmse, Wagnera.
Wagnera uznávám, ale nevím, jestli ho mám rád.
„Uznáváte“ ho?
Ano. Zprostředkovává emoce.
Opery jsou tak trochu...
Zbožňuji Wagnerovo Zlato Rýna.
-Christopherovi to připadá moc dlouhé. -To ne...
Nikdo ti to nevyčítá.
Vyprávění příběhu o kouzelném prstenu by nemělo trvat šest hodin.
Gilsone, vůbec nevíš, o čem mluvíš.
Jistěže se opera může zdát dlouhá a těžkopádná,
ale co se mé hudby týče, na délce nezáleží.
Nejdůležitější je, jestli má srdce. Pocit opojení...
-Obávám se, že musíme jít. -Tak brzy?
Ano, paní Faulknerová bude mít starost.
Tollersi, je tu ještě spousta čaje.
Jenže se blíží zkoušky a já se pro jednou musím učit.
Omlouvám se. Sbohem.
Moc ráda jsem vás poznala.
-Na shledanou. -Na shledanou, Edith.
Přinesu kabáty.
Ty se za mě stydíš?
Co?
Jiné vysvětlení mě nenapadá.
Nechápu, o čem mluvíš.
Víš, jak trávím dny, Johne.
Viděl jsi mě. Jsem společnice.
Vězeň.
Pro mě neexistují žádné tajné literární spolky.
Žádný únik.
Hraju paní Faulknerové na klavír.
Příšerné sentimentální písně na klavír.
Sedávám s ní večer. Čtu jí. Šiju s ní.
Poslouchám ji.
Miluju Wagnera.
Chci o něm mluvit. Diskutovat. Debatovat.
Ale ty...
Kryjte se!
Utíkejte, pane!
Myslím, že jsme v bezpečí, pane.
Je to dobré.
Pane, zůstaňte tady.
Zůstaňte tady, pane.
Nezahrála bys něco radostnějšího, drahá?
„Obrysy v mlze,
již dlouho jsem vás neviděl.
Bledé ruce a tváře, tiché oči
korunovány věncem spleteným mrtvýma rukama
ze vzpomínky, která nikdy nezemře.
Jeden z vás je vysoký a pružný.
Je možné jej milovat a po boku mu bojovat.
Jen skvrna strašné hádky,
jen to a roky vás rozdělují.“
-Je to příšerné. -Je to skvělé.
-Nebuď takový pitomec. -Ještě to není hotové.
Je to nádherné.
Je to tak trochu řecké. Láska druhů.
Je to velmi emotivní. Měl bys být pyšný.
Dobře. Kdo dál? Tollersi?
Ne, nic nového nemám.
Vážně?
Jestli Tolkien zradil bratrstvo a nic nemá,
ukážu vám něco naprosto zvrhlého.
To nebude dobré.
Ó, nebesa.
Bohužel je to okopírované.
Potřebuju živé modelky.
A to bohužel nehrozí.
Chápu to tak, že ten není tvůj?
Jeden z aristokratických plánů mého otce?
Není třeba říkat, že nemá pušku,
majestátní dům ani smečku kokršpanělů.
Vážně jsi nic nenapsal?
Ani nic inspirované slečnou Brattovou?
Nebuď vůl, Wisemane. Máme s Edith stejnou bytnou.
Takže její srdce je volné? Děkuju, Tolkiene. To je dobré vědět.
Takže jsi nic nenapsal?
Nemůžu chytit rytmus. Jsem nesoustředěný.
Víš, čeho je to dle mého symptom?
Zácpy?
Lásky. Ať již opětované či ne.
Ano. Děkuju.
Skvělý náhled na lidské rozpoložení, Chrisi.
Škoda, že si nenajde cestu do tvé hudby.
Překvapuje mě, že čekáš, že uvěříme
jedinému slovu, co říkáš, Tolkiene.
A to má znamenat co?
Snažíš se držet rozkošnou slečnu Brattovou od nás dál.
Kdoví, co ještě skrýváš.
Christophere.
Ženu, děti a farmu v Argentině, když už se ptáš.
Bože, taky bych chtěl mít Tolkienův tajný život.
Můžeme prosím hrát?
Neříkal jsi, že je pryč?
Ano, byl.
Je...
Geoffrey, dej mi to, rychle. Děkuji.
Kam to mám dát?
Rychle.
-Pane. -Pane řediteli.
Co to má být?
Říkal jste, že si můžu pozvat kamarády, pane.
Zatímco budete pryč.
Tvé tetě je lépe.
Vrátil jsem se domů.
Mám práci. Pošli je hned domů.
Slíbil jsem hochům, že můžou zůstat přes noc.
Avšak okolnosti se změnily.
A teď půjdou domů.
Helheimr.
Nebuď blázen.
Helheimr.
Kdy, když ne teď?
Pane?
Nechci brát zpět nabídku své pohostinnosti, pane.
Připadá mi to mrzké.
Připadá ti to...
Co prosím?
Mrzké, pane.
Otče, myslím, že je to nezdvořilé. Hoši zde chtějí studovat.
A hrát kulečník.
Ano, a hrát kulečník.
Tvrdě jsme pracovali, pane. A jsou to mí přátelé.
A dal jsem jim slib, který chci,
při vší úctě, dodržet.
Dobře tedy.
Gilsone, ty jsi hrdina.
-Nechte toho! -Zatraceně, jsi hrdina.
Helheimr.
Ve staré němčině existuje slovo, které nemá v angličtině překlad.
Znamená to dar nabídnutý ze strachu před vznikem hádky.
Drachenfutter.
Doslova to znamená „Dračí jídlo“.
Tetralogie Richarda Wagnera CYKLUS PRSTENU - Prsten Nibelungův
Takže teď jsem drak?
Wagner jej napsal ve čtyřech dějstvích.
Začíná prstenem,
kouzelným prstenem, který může ovládnout svět
a který vytvořil trpaslík.
Jmenoval se Alberich.
Nastudoval jsem tuhle zvláštní část německé mythologie.
Avšak kdo chce získat moc prstenu, musí se nejdříve zříct lásky.
Dle mého je to velmi rozumná výměna.
To proto, že jsi chladnokrevný Viking.
Dvakrát na horní galerii, prosím.
-Galerie i horní galerie jsou plné. -Co prosím?
Galerie i horní galerie jsou plné. Je mi líto.
Není tam nic volného?
Přesně to myslíme tím, že je úplně plno.
Máme volná místa na prvním balkóně.
První balkón.
Ale to stojí pět šilinků.
A žádáme návštěvníky,
aby byli pro tyto prostory vhodně oblečeni.
Pojď.
Edith.
Pojď.
-Promiň. -To nic.
Jak ponižující.
Počítat halíře. Je to ostudné.
Takhle žít nebudu.
A ty bys taky neměla.
-Jsou to jen vstupenky. Můžeme... -Nejde o vstupenky.
Jde o to neztrácet lidi, které miluješ.
Starat se o ně.
Moje matka...
Byla nemocná.
Nevím, co jí bylo.
Ale možná, kdybych mohl zaplatit doktora...
...tak...
Promiň. Nevyšlo to.
Ale byl to hezký nápad.
Můžete začít.
Přijímací zkoušky na Oxford. První zkouška.
Je devět hodin a máte na to tři hodiny.
Hodně štěstí.
Nechají mě to zopakovat.
Můžu to dělat znovu a projít.
Nestačí to jen udělat. Potřebuješ stipendium.
Mám obavy, Ronalde.
Jsem si jistý, že ředitel Gilson stipendium nepotřebuje.
A pokud jde o Geoffreyho Smitha...
Tohle s mými přáteli nesouvisí.
Podporujeme se navzájem, jeden druhého povzbuzujeme.
Tvoje spolubydlící. Slečna Brattová.
Edith nemá s mým neúspěchem nic společného.
Viděli tě, jak vycházíš z jejího pokoje. V noci.
Povídali jsme si. Povídali jsme si spolu.
-Takže je to pravda. -Ano, jistě.
-To ale... -Večer před zkouškou
jsi ji doprovodil na koncert.
To s tím taky nemá nic společného?
Ani není katolička, Ronalde.
Tvoje matka se obětovala.
Věděla, že umírá
a svěřila tvou budoucnost a vzdělání mně.
Mám v úmyslu to ctít.
Přišel čas, aby ses rozhodl,
zda budeš následovat její příklad.
Asi vám nerozumím.
Musím tě požádat, abys přerušil vztahy se slečnou Brattovou.
To je směšné. To je tak nefér.
-Bez ohledu na to. -Ne. Ne, já...
To nemůžu. To neudělám.
-Jsem tvůj zákonný zástupce... -Ano, ale vy to nechápete.
-Chápu to velmi dobře. -Ne. Otče.
Já ji miluju.
Přál bych si...
Ronalde, přál bych si, abys měl stejný luxus jako ostatní hoši.
-Chtěl bych... -Ne, vy žárlíte.
Tohle nechcete. Žárlíte.
Říkáte to, ale nemyslíte to tak. Jste kněz.
Nic o lásce nevíte. Jak byste mohl?
-Poslouchej mě. -Chcete, abych byl sám.
Chcete, abych žil sám jako vy a neměl nic.
To neudělám. Tak žít nebudu.
Jestli si to budeš myslet i v jednadvaceti,
pak si samozřejmě dělej, co chceš.
Do té doby musíš plnit povinnosti.
A ty je budeš plnit, Ronalde.
Ať mi Bůh pomáhá, budeš je plnit.
Nesmím znovu propadnout.
Ty víš, co se stane, když se nedostanu na Oxford.
Můžu se stát knězem, ale myslím, že život v celibátu
bychom si ani jeden nepřáli.
Edith?
Edith, je to jen do doby, než dosáhnu plnoletosti.
Proboha, Ronalde, nebuď tak dramatický.
To nevadí.
To neříkej. Jistěže to vadí.
Nevím, proč to neseš tak těžce.
Věci se prostě vrátí do normálu, to je celé. Do reality.
Ne, nevzdám se naší budoucnosti. Proto...
Toho se odmítám vzdát.
Jistěže se toho vzdáš.
Rychleji, než si myslíš.
-A já také. -Ne, to není pravda.
Edith, prosím.
Nechala jsem se unést představou,
že i na lidi jako my čeká šťastný konec.
Ale nečeká. Není to možné.
Ale jdi za svým šťastným koncem.
Ať se ti na Oxfordu daří.
Ne, Edith.
Musíš mi pomoct.
Musím si odpočinout, Same. Ty musíš najít Geoffreyho.
-Nenechám vás tady, pane. -Same.
-Nenechám vás tady. -Same, to je rozkaz.
Najdi Geoffreyho a řekni mu, ať neztrácí naději.
Řekni mu, že Č.K.B.S., my...
Musí přežít.
Děkuju, Same.
-To je drak? -Je to drak.
Proboha.
Říkal jsem si, jestli jsem se zmínil...
Scéna je inspirována architekturou Trinity College.
OXFORD, ANGLIE
-Ale o čem to je? -No...
-Tak ty jsi ten básník? -Ne, to je Geoffrey.
Myslím, že oxfordští by se měli víc snažit, ne?
-Kam půjdeme dál? -Jo, povídej.
Jo, kam... Pardon.
Jo.
Ukrást autobus? To je tvůj plán?
-Gilsone! Ticho! -Rychle!
Myslím, že v tomhle zápase stáli oxfordští muži
proti cambridgeským hochům.
No tak, soudce byl slepý.
Tímto prohlašuju
třetí oxfordské zasedání Č.K.B.S.
za zahájené.
A chtěl bych pozvat
naše dámy od Orla a dítěte
jako naše čestné hosty.
Nechť se všechny naše schůzky konají v opuštěném autobuse.
Myslím, že slovo „opuštěný“ je nadsazené.
Možná trochu.
Co je Č.K.B.?
Č.K.B.S.
Mám pocit, že se ti nelíbím, pane Zloději.
-Omlouvám se, jen... -Omluvte mého přítele.
-Po někom touží. -Co?
Touží po rozkošné slečně Brattové.
-Nevšímejte si ho. -Kdo je rozkošná slečna Brattová?
-Nikdo. -Vážně, Tollersi?
Tak proč po ní poslední měsíce fňukáš?
Není hezké mluvit o jiné dámě, když jste s někým jiným.
Ne, máš naprostou pravdu. Omlouvám se, Myrtle.
Jmenuju se Beryl.
Vidíte? Sedí tady s krásnou dívkou
a ani si nepamatuje její jméno.
Omlouvám se, jestli kazím vaši zábavu.
Rozhodl ses sám, Tolkiene. Nikdo tě nenutil.
-Co? -Edith nebo Oxford.
Vybral sis Oxford, a jsi tady!
Sedíš v zabaveném autobuse se třemi krásnými dívkami
a svými nejlepšími přáteli. Propána, bav se!
-Nikdo mě nenutil? -Ach, ano.
-Ten kněz. Tvůj mecenáš. -Chrisi, už to zachází moc daleko.
-Ne, nemluv o věcech... -Děkuju. To bylo úžasný.
Nech to plavat. Nechtěl jsi ji víc, než jít na Oxford.
-Ne, neměl jsem šanci. -To z tebe dělá mizeru?
Dělá to z tebe někoho jiného? Co je to s tebou?
Drž už hubu!
Proboha, Tollersi.
Chrisi, promiň, Chrisi.
-Do prdele, Tollersi. -Jsi v pořádku?
Na intelektuála máš dost ucházející pravý hák.
-Vrať mi to. Prosím. -Ne.
-Vrať mi to, no tak. Prosím, Chrisi. -Zapomeň na to.
-Chrisi, prosím.
To je v pohodě.
Ne, bylo to ode mě zlý. Promiň.
Měl bys pochopit, Tolkiene,
ubohý zlotřilý sirotku,
že jsme tvoji bratři. Vždy a ve všem.
Ano. Rozhodně.
Přesně.
Tohle je víc než přátelství.
Je to spojenectví.
Nepřekonatelné spojenectví.
Helheimr.
-Helheimr. -Pořád Helheimr.
Pokaždý to řekne špatně.
-Tak jo, potřebuju se napít. -Kde jsou ty holky?
Dolů.
Drž ty dveře, Georgi.
Zdá se, že jsi celý.
Ráno si promluví s rektorem.
A co ty?
No, Gilsona a Wisemana, ty cambridgeské svině,
už pustiti.
Já jsem takové štěstí neměl.
Zdá se, že k rektorovi půjdu zítra s tebou.
-Smrt kázáním. -Mrzí mě to, Geoffe.
-Ne, není to tvoje vina. -Ale je.
Nebýt mě, byl bys teď v náručí té roztomilé Mary.
Prosím tě. Jakmile jsem projevil zájem,
začala mluvit o svém miláčkovi.
Vedl jsem si dobře, než to Wiseman zkazil.
Slečna Edith Brattová
Rektor skutečně napsal mé matce.
Myslíte, že se po tomhle můžu stát básníkem?
Ta se zblázní. Takže tak.
Geoffrey přišel pouze o kariéru. Co jsi vyfasoval ty, Tolkiene?
Vyloučili mě.
Děláš si legraci, Tollersi?
Za to tě nemůžou vyloučit. Byl to jen výletní autobus, sakra.
Ten autobus byl to nejmenší.
Nemám dobré známky.
Podle rektora neprospívám v hlavních předmětech
a prošel jsem jen ze staré řečtiny.
Takže mi neudělí stipendium.
To ale neznamená, že musíš odejít.
Ne, jistěže ne. Jsem hlupák.
Až se mamka vrátí z Monte Carla,
řeknu jí o další šek.
Co budeš dělat?
Dají mi stipendium do konce semestru.
Pak si budu muset platit studia sám.
Což je samozřejmě nemožné, takže si asi najdu práci.
A co budeš dělat?
Vrátím se do Birminghamu a budu pracovat v pekárně.
Nebo budu šít boty pro bohaté hňupy, jako jste vy,
kteří na mě budou mávat peněženkou.
Mně by se nové oxfordky teda hodily.
Ale vážně,
vždycky jsi měl větší talent než kdokoli z nás.
A upřímně,
občas jsem tě kvůli tomu nesnášel.
Ale z nás všech
jsi ty ten poslední, kdo by měl odejít.
Takže zítra je náš poslední zápas.
Ty vaše porážky nám budou chybět.
Prosím.
Wisemane, zastav ho!
-Skvěle, Tolkiene. -Děkuju.
Dobrý zápas, hoši.
-To byl krásný běh. -Hrál jsi dobře, troubo.
Hrál jsi dobře, Tollersi.
Jak že to dopadlo, Wisemane?
Hráli jste dobře, hoši.
Zdravím, matko.
-Hrál jsi dobře, Geoffrey. -Děkuju, že jsi přišla.
-Platí naše večeře? -Ano, v sedm hodin.
Přijde i tvůj otec.
Promiňte, paní Smithová.
Mohl bych s vámi mluvit?
Ano?
Jde o tu Geoffreyho záležitost s rektorem.
Bylo to strašlivé nedorozumění.
Kdyby to bylo možné, raději bych o tom nemluvila.
Za všechno, co se ten večer stalo, můžu já,
a ujišťuji vás, že jsem byl řádně potrestán.
Chci říct, abyste na Geoffreyho nebyla přísná.
Je to jeden z nejpilnějších lidí, co znám. A nejlaskavějších.
Tolik se snaží, abyste na něj byla hrdá.
A má neobyčejný talent.
Vím, že je to ode mě troufalé...
-A za to jste mohl vy? -Ano, a byl jsem vyloučen.
Takže už se nemusíte obávat mého vlivu na něj.
A...
Jaký talent jste měl na mysli?
On je básník.
Jeho práce vycházejí v univerzitních časopisech.
Zabil by mě, že vám to říkám. Ale je dobrý.
Přeji vám hezké odpoledne.
Pane Tolkiene?
-To je pro vás. -Děkuju.
Nešlapejte na trávu!
Víte, kolik je hodin?
Starej pitomče!
Wrighte, ten je od vás?
Myslím, že ne.
Starej...
Běžte z toho trávníku!
Buď pozdraven, Earendele,
nejjasnější z andělů poslaných k lidem.
Ronalde. Ronalde, vstávej.
Vstávej, to jsem já. Vzbuď se.
-Jsem vzhůru. -Vzbudil jsi celou kolej.
Dvakrát mě vyloučit nemůžou, ne?
-Seber se. -Můžou?
Geoffe! Geoffe, posaď se.
Napij se. Je to skvělá whisky.
Nechci pít. Seber se, Johne.
Nechtěl bys jít na svatbu?
Co?
-Krásnou, anglickou... -Johne...
-...letní svatbu? -Říkáš hlouposti.
-Edith. -Gratuluju.
Ano, napsala mi. Ona...
Je zasnoubená. Bude se vdávat.
Johne, to je smůla...
Promiň, jsem trochu v háji.
-To nic. -Promiň, Geoffe.
To nic.
To je dobré.
Jsem u tebe.
Šermíři, pozdrav!
Jak se cítíš?
Naprosto úžasně.
Báječně.
Tohle byl vážně skvělý nápad, děkuju.
Milovat někoho,
kdo z nějakého důvodu tvoje city nemůže opětovat,
je bolestivé.
Když ale posloucháš básníky,
je v takové lásce určitá krása.
Hoří. Jasně.
A nikdy není poskvrněná realitou nebo zneužíváním.
Je dnes stejně čistá a vášnivá,
jako byla první den, kdy to začalo.
A v tom je krása,
podle mě.
Toho se alespoň držím.
Další nesrozumitelný řečník.
Co říkáte na Úvod do gótštiny?
Není to špatné. Zvlášť úvod je dobře napsaný.
Není to moc o jazyku.
-To je škoda. -Ano.
-Včera v noci na nádvoří... -Bože, vy jste tam byl.
...jsem slyšel jazyk, který neznám.
Jistě, slyšela to většina Oxfordshiru
až k Chiltern Hills.
-Byl jsem velmi opilý. -O tom nepochybuji.
Byl to nesmysl.
Jazyk, který jsem vymyslel pro víly.
Měl jsem pocit, jako bych slyšel něco z finštiny.
Ano. Hodně jsem toho ukradl.
-Neukradl. -Ne.
Jazyky nekradou.
-Ano. -Ovlivňují se.
Promiňte, uniklo mi vaše jméno. Jsem...
Jsem Tolkien. Ronald. Exeter College.
Promiňte.
Dítě ukáže a dozví se slovo.
Strom.
Později se naučí rozlišovat jednotlivé stromy od sebe.
Naučí se příslušné jméno.
Hraje si pod stromem. Tančí kolem něj.
Používá jeho větve jako přístřešek.
Líbá se pod ním, spí pod ním,
uzavře pod ním sňatek.
Mašíruje kolem něj do války,
kulhá kolem něj zpět na cestě domů.
Říká se, že se v tom stromě ukryl král.
V jeho kůře může přebývat duch.
Z jeho typických listů
jsou vytvořeny hrobky a pomníky jeho majitelů.
Z jeho dřeva byly možná vybudovány galéry,
které jeho předky ochránily před invazí.
A tohle vše,
obecné i specifické,
národní a osobní,
to vše ví a cítí
v souhrnu tak nějak nejasně
z toho jediného zvuku.
Dub. Oak.
Saské slovo. Protogermánské.
Příbuzné staré severštině. Eik.
Jazyk není nikdy nesmyslný.
Jazyk je smysl.
Historie. Vrstva pod vrstvou vrstvy.
A co je slovo bez smyslu?
Pouhý zvuk.
To už mi kdysi někdo řekl.
A výstižněji, o tom nepochybuji.
V knihovně jsou tak dva původní gótské texty.
Měl byste se na ně podívat.
Nemůžu tam jen tak přijít a chtít originály.
Řekněte, že vás posílá profesor Wright.
ÚVOD DO GÓTŠTINY
Nezajímalo by ho to.
O to nejde. Je to nejspíš nejlepší filolog,
rozhodně pokud jde o gótštinu.
Dokonce ho to možná potěšilo.
Jistěže ho to potěšilo.
Tu knížku nevytáhl z knihovny nikdo už 1 500 let.
No, já jsem si ji půjčil minulý týden.
-Co na ni říkáš? -Nechci to Tollersovi zkazit.
Nedočte ji. Ani neví, kdo ji napsal.
Prosím, můžete být všichni zticha? To není legrace.
Poslouchej, Tolkiene, ty kašpare.
Tohle je tvoje šance, copak to nechápeš?
Tvůj profesor gótštiny tě nabádá k přeběhnutí.
-Jak to myslíš? -Chce tě nalákat do své třídy.
-Pardon. -Má pravdu.
Nemůžu jen tak vletět na katedru filologie.
Proč ne?
Zaprvé proto, že nemám stipendium.
Chceš mi říct, že katedra filologie
nedává stipendia?
Někomu, kdo je na jazyky génius.
Pitomče.
Profesore!
-Promiňte, profesore Wrighte. -Ano?
Přemýšlel jsem o dubu. O jeho symbolice.
Strážný strom, který je předzvěstí změny.
Jak fascinující. Studujete pěstování stromů?
Ne, studuju základní předměty, ale rád bych...
Proto jsem vás zastavil. Chtěl bych přestoupit do vaší třídy.
-Studovat filologii. -V mé třídě?
Ano. Jmenuju se Tolkien. Ronald Tolkien.
Ten, který stál pod vaším oknem a vykřikoval obscénnosti
v jaksi zmrzačené finštině.
A to považujete za doporučení?
Vím, že to není obvyklé, ale objevil jsem svou skutečnou vášeň,
to, na čem jsem doposud pracoval.
Mohu mluvit otevřeně, pane?
Ani nevíte, jakou by mi to udělalo radost.
Potřebuju stipendium.
Potřebuju stipendium, abych mohl studovat filologii. U vás.
A udělám cokoli,
abych dokázal, že jsem vhodný kandidát.
-Cokoli? -Ano.
Ne.
-Ne? -Ne.
Ne, protože kdybych vás nechal v klidu pracovat,
přišel bych o privilegium učit se od vás
a to by potřelo účel
této v pravdě strašlivé mezihry.
-Tolkien. -Ano, pane.
-Germánský původ. -Myslím že ano, pane.
Nejspíš anglosaský.
-Přesně. -Tollkühn.
Předpokládám, že nepotřebujete,
abych vám to slovo přeložil.
Horlivý.
-Profesore Wrighte... -Moje třída je plná.
Plná studentů, kteří překládají starou angličtinu
přinejmenším tak rychle a dobře jako vy
a mají za sebou už dva semestry.
Hezké odpoledne.
Helheimr.
Profesore...
Od dětství mě jazyk fascinoval.
Byl jsem jím posedlý. Vytvořil jsem si vlastní.
Celé kompletní jazyky. Podívejte.
Tohle je... Je tam všechno.
Ze Breost-hord. Mé srdce.
Můj osobní poklad.
A ty kresby?
Vymyslel jsem si příběhy. Legendy.
Koneckonců, k čemu jazyk je?
Není jen k pojmenovávání věcí, ne?
Je krví kultury, lidí.
-Ano, přesně. -Přesně.
Napsal byste 5 000 slov
o severských prvcích v Gawainovi?
Ano, jistě. Kdy vám to mám přinést?
Dnes večer.
Střední země.
„Oba bratři seřadili své válečníky.
Svým blízkým sdělili,
že musí zůstat v těžkých časech
a použít v tichosti všechny své zbraně.“
Způsob, jakým používáte rytmus,
váš cit...
Musím říct, Tolkiene,
s něčím takovým jsem se ještě nesetkal.
Nikdy.
„Brythwold promluvil...“
„Brythwold promluvil, zamával štítem...“
Válka! Válka! Anglie je ve válce!
Německo napadlo Belgii!
„Nařídil nejstatečnějším bojovníkům:
Kuráž musí být silnější,
srdce nadšenější,
nadšení větší, neboť naše síla vyprchá.
Zde leží náš pán, rozsekán na kusy,
dobrý muž v hlíně.“
Slečna Edith Brattová
FOLKESTONE, ANGLIE
Je to tady, Chrisi.
Dámy a pánové. Robert Gilson!
Gilsone!
Nevyzveš mě k tanci?
Prohrál jsi?
Už jsem zachytil tři závistivé pohledy.
Lidi si tě asi spletli s císařem.
Co je to: Válka, nebo taneční čaje?
-Prvotřídní knír, Gilsone. -Děkuju.
-Potřebuješ drink, mladíku. -Nepochybně.
-Myslím, že jsme tady všichni, Tolkiene. -Ano.
Připijeme si?
Na všechna příští setkání Č.K.B.S. Kdekoli v Evropě.
Na zdraví, pánové.
-Pánové, mohu? -Proč by ne?
Dívej se před sebe, Tolkiene.
Vyletí ptáček!
Helheimr!
Právě jsem napsal hru, kde se francouzská servírka
šíleně zamiluje do anglického hrdiny.
Jestli chcete hrát francouzskou servírku, musíte se oholit.
-Na zdraví. Nikdy není dost. -Ještě jednou?
O co, že Wiseman půjde spát první.
-Přijímám. Skotskou? -Snadná výhra.
Zlom vaz, Ronalde.
Tohle si vezmu.
Pokusím se zdržet tu loď.
-Jak je na tom bratr? -Je v pohodě.
Už je ve Francii.
Co ty? Co tvoje hudba?
Učím hru na klavír. Většinou malé holčičky.
Nic moc.
A jsi zasnoubená.
Je moc milý.
Velmi pozorný. Vážně hodný člověk.
-Musím ti něco říct. -Ronalde.
Udělal jsem největší chybu svého života
a není dne a chvíle,
kdy bych na tebe nemyslel.
Jsi ta nejúžasnější duše, s jakou jsem se kdy setkal.
Jsi odvážná, podnikavá, máš talent,
jsi hrdá,
nesnesitelně, úžasně...
A jsi chytrá a bystrá
a plná života.
Zasloužíš si tolik štěstí, kolik si přeješ.
Ne, vlastně ne.
Nezasloužíš si štěstí, to jsem nemyslel...
Chtěl jsem říct,
že si zasloužíš mnohem víc.
Ty si zasloužíš kouzlo.
To je ono?
To je Ascanius.
Zní to jako něco z tvých příběhů.
Ano. „Lituji ubohé obyvatele království ascaniuského.“
Proč by nám jich mělo být líto?
Kvůli jejich strašné historii. Kvůli jejich hanbě.
Kvůli jejich výčitkám.
Měli by odpustit sami sobě.
Nemůžou.
Lancasterští na Ascanius!
Radši...
Bylo to tak krásné.
Sbohem, holčičko.
Edith.
-Miluju tě. -Miluju tě.
-Strašně tě miluju. -Já vím.
Nemůžu s tím nic dělat.
Já vím. Ani já ne.
Musím jít.
-Musíš přežít. -Ano.
A vrať se mi.
Přežij a vrať se mi.
Pane, našel jsem je. Vstávejte!
-Našel jsem lancasterský 19. -Geoff.
Musíte vstát, pane.
Najdeme vašeho přítele. Už jsme skoro tam.
Pal!
Vylezte po tom žebříku!
Taste bajonety.
-To nedokážu. -No tak, vojíne, no tak!
Geoffrey!
-Tudy! Rychle! -Skvěle, lancasterští!
Geoffrey!
Kde je Geoffrey Bache Smith? Poručík Geoffrey Smith?
Bache Smith je tady, už se vydal do boje.
-Ne! -Ano. Je mi líto.
-Geoffrey! -Nezastavujte se u raněných.
Geoffrey!
-Pane, co to děláte? Počkejte! -Nechoď za mnou.
Po žebříku nahoru, lancasterští!
Geoffe!
Geoffrey!
Nezpomalujte!
Geoffe!
Ronalde!
Geoffe!
Ronalde!
Geoffrey!
Ronalde!
Geoffe!
Co?
Ronalde!
Geoffe!
Ronalde!
Geoffe!
Geoffrey!
Plyn!
Nasaďte si tu masku!
Plyn!
Ahoj.
Nesnaž se posadit.
Tak strašně dlouho jsi spal.
Měl jsi zákopovou horečku, ale už jsi v pořádku.
Jsi doma.
Snažil jsem se ho najít.
Koho?
Geoffreyho. Já...
Slyšel jsem ho.
Geoffrey je mrtvý.
-Zemřel před několika týdny. -Co?
Ne.
Roberta Gilsona střelili.
Je taky mrtvý.
Robbie a Geoffrey.
Je mi to líto.
Rone, moc mě to mrzí.
Ale ty jsi v pořádku. Jsi doma. Všechno...
Všechno bude dobré. Slibuju.
Každé odpoledne trávím s matkami, s vdovami.
Co jim mám říkat?
Vaši synové zemřeli ve válce, která má ukončit všechny války.
Co jim říkáte?
Slova jsou k ničemu. Alespoň moderní slova.
Cituji liturgii.
Je v tom útěcha, z odstupu. V tom starém.
Po celou dobu tvé nemoci
se slečna Brattová nehla od tvého lůžka.
Ani na chvíli.
Měl jsi pravdu, když jsi o ni usiloval.
Děkuju.
Tohle ti přišlo. Velice zdlouhavou cestou.
Domnívám se, že to napsal během posledních dní.
Drahý Johne Ronalde,
je mou velkou útěchou, že pokud zahynu dnes v noci,
bude stále žít důležitý člen Č.K.B.S.,
aby dál hlásal, v co jsem věřil a na čem jsme se dohodli.
Jsem si jist, že smrt jednoho z členů nemůže vést
k zániku Č.K.B.S.
Smrt z nás může udělat odporná a bezmocná individua,
ale nemůže umlčet nesmrtelnou čtveřici!
Bůh ti žehnej, drahý Johne Ronalde,
nechť říkáš, co jsem se snažil vyslovit já,
dlouho poté, co já už to říci nebudu moct.
OXFORD, PO NĚKOLIKA LETECH
-Dobrý večer, profesore Tolkiene. -Dobrý večer.
Co tady děláš?
Dneska jsme měli piškot s marmeládou.
Na Michaelovo přání.
Dali ti s Johnem tác před pracovnu.
Doufám, že sis kousek dal.
Promiň, já...
Promiň.
Edith, byl to náročný den. Nedokážu psát...
-Dřív tě psaní bavilo. -Já vím, jen...
-Byla to vášeň. -Já vím... Je to k ničemu.
Chtěla bych, aby ses rozhodl, co od toho čekáš, Ronalde,
nebo to prostě nech být.
Pane Tolkiene?
Paní Smithová.
Moc rád vás vidím. Díky, že jste přišla.
Robert Gilson byl syn ředitele Školy krále Edwarda.
Ano, to je pravda.
Myslím, že si vzpomínám na jeho nevlastní matku.
A Christopher Wiseman?
Přežil.
Musím však říct...
Někteří z nás přežili s jinými jizvami.
Moje sestra ztratila tři syny. Já jsem přišla o dva.
V jednom týdnu.
To je mi líto.
Tady jste seděl vy.
Ano.
Je to velmi útulné.
Díky, že jste mě sem vzal.
Dokážu si to představit. Vidím vás tady.
Všechny.
Představuji si to.
Musely to být krásné a šťastné časy.
Tady seděl Geoffrey.
Napadlo mě, že bych se s vaším svolením
mohl pokusit vydat sbírku jeho básní.
Jeho básně?
Myslím, že byl velice nadaný.
Rád bych ho představil lidem.
Říkal jsem si, že bych předmluvu napsal sám.
Já nevím, já...
Myslím, že asi spíš ne, pane Tolkiene.
Byl opravdu velmi dobrý. Myslím, že je to důležité.
Mívala jsem poesii ráda.
Občas jsem si říkala, jestli to je, co Geoffrey...
Nezlobte se, nevím, k čemu by to mohlo být dobré.
Bylo by to neuvěřitelně dobré.
Prosím, věřte mi.
Nikdy jsem nepoznala Geoffreyho tak, jak bych byla chtěla.
Byl šťastný?
Prosím, řekněte mi to.
Poznal lásku?
Když jsem přišel ke Králi Edwardovi, byl jsem sirotek.
A již na začátku, dokonce před tím, než jsme se spřátelili,
Geoffrey byl laskavý.
Milý.
Myslím, že ze všech lidí, které jsem poznal,
byl...
Byl to člověk, který nejlépe zosobňoval,
co znamená láska.
A být milován. A to...
Proto je to tak důležité.
Promiňte mi to, prosím, ale ptáte se, k čemu by to bylo
a co naši básníci, spisovatelé
nebo umění může udělat.
Nenapadá mě nic důležitějšího.
Zvláště v takové době. Zvláště teď.
Předmluva by byla krásná.
Děkuji.
Pamatuješ, jak nás matka nutila líbat stromy?
-A poslouchat, jak mluví. -Co to bylo za temnou magii?
No tak, vy divoši. Pojďte!
-Kdo chce mluvit se stromy? -Hej! Počkejte na mě!
-Co děláš? -Jak se jmenuješ?
Nemusíš se nás bát. Žádný strach.
Děti, potřebuju pomoct. Pomůžete mi?
-Je to úkol? -Když to udělám správně, tak ne.
-Chci, abyste si poslechli příběh. -Jaký příběh?
-Je to dobrý příběh? -Snad ano.
-Je dlouhý? -Nesmírně dlouhý.
Začal už?
Ano...
Myslím, že tady... Ano.
O čem je?
O putování. O dobrodružstvích.
O kouzlech, samozřejmě.
O pokladu.
A lásce.
Vlastně je to o všem možném. Těžko se to vysvětluje.
Do určité míry je to o úkolech.
O cestě, kterou podnikneme, abychom dokázali, co je v nás.
O odvaze.
O kamarádství.
Je to o kamarádství.
O přátelství.
-O malých lidech, jako jsi ty. -Já nejsem malý.
Ne, malých vzrůstem. Ne malých duchem.
Je to o čarodějích.
-Čarodějích? -Ano, čarodějích.
A horách, a dracích a cestách...
Christophere, jestli ti ten oblek zlomí vaz,
já tě do nemocnice nepovezu.
V díře v zemi
bydlel
Hobbit.
HOBBIT VYŠEL V ROCE 1937 A ODSTARTOVAL TOLKIENOVU KARIÉRU
JEDNOHO Z NEJVÁŽENĚJŠÍCH AUTORŮ FANTASY NA SVĚTĚ.
ROBERT QUILTER GILSON A GEOFFREY BACHE SMITH
ZEMŘELI V ROCE 1916 BĚHEM BITVY NA SOMMĚ.
GEOFFREYHO MATKA VYDALA JEHO BÁSNĚ VE SBÍRCE NAZVANÉ JARNÍ SKLIZEŇ
S TOLKIENOVOU PŘEDMLUVOU.
CHRISTOPHER WISEMAN PO VÁLCE JIŽ TÉMĚŘ NEKOMPONOVAL.
ZEMŘEL V ROCE 1987.
PŘESTOŽE JEJICH PŘÁTELSTVÍ JIŽ NIKDY NEBYLO JAKO DŘÍV,
JOHN RONALD POJMENOVAL SVÉ TŘETÍ DÍTĚ „CHRISTOPHER“.
JOHN RONALD REUEL TOLKIEN ZEMŘEL V ROCE 1973,
DVA ROKY PO EDITH.
JEJICH ČTYŘI DĚTI JE PŘEŽILY.
NA SPOLEČNÉM NÁHROBKU JSOU NAPSANÁ ELFSKÁ JMÉNA
Z TOLKIENOVY MYTHOLOGIE
O SMRTELNÍKOVI, KTERÝ SE ZAMILOVAL
DO ELFÍ PRINCEZNY.